DEN DAG PÅ STRANDEN
- Først er det et E. - Tonika?
Nej, E. Fire takter. Du kender det godt.
- "Jeg vågnede i morges..." Og så et A. - Subdominanten.
"Jeg vågnede i morges..." Det samme, men en anden akkord.
- Det er svært. - Og så tilbage til E.
Det følelsesmæssige slag er, at den går helt op til H.
Dominanten.
Så siger han, "Jeg vil fortælle den der troløse kvinde..." Tilbage via A.
"At hun gør mig vanvittig." Og så går den over til H7.
- Mol 7 ville være bedre. - Og så tilbage til E.
- Gør jeg da det? Gør dig vanvittig? - Tja... det gør du faktisk.
Premierminister Macmillan fører samtaler med præsident Kennedy i Washington.
De diskuterer et forbud mod prøvesprængninger.
Ikke i aften, tak.
Perfekt. Hør lige.
Pokkers.
- Dejlige mikrotoner. - Det lyder som syge katte.
Så foretrækker jeg din smag.
Det gør ikke noget, hvis du vil lytte til Hank. Eller var det Elvis?
Chuck Berry.
- Hans tid er forbi. - Men du må gerne.
Han er ret...
- Ret hvad? - Munter.
Chuck Berry? Hvad er han mere?
Du ved... sprudlende.
Du må være det mest gammeldags menneske i den vestlige civilisation.
- Men du elsker mig. - Det er derfor, jeg elsker dig.
- Det var smukt, Florence. - Der gik da ikke noget galt.
Selv min mor opførte sig ordentligt.
Tror du, at hun forstod, hvad der foregik?
Jeg ved det ikke. Muligvis.
Stakkels Edward.
Stille og roligt.
Forsigtig... Tag den.
Fandens.
Giv mig den.
Jeg har bestemt mig. Hvis vi får en pige, skal hun hedde Chloe.
Ja. Det er vidunderligt.
Pokkers. Ignorér det.
Du må hellere åbne.
- Godaften. De har bestilt middag. - Ikke så tidligt.
Frue...
- Forsigtig. - Javel.
Måske skulle vi lukke vinduerne lidt? Ikke så meget.
- Lidt mere? - Ja. Og træk gardinerne fra.
Over for hinanden. Stolene.
TILLYKKE MED BRYLLUPPET
- Den smager dejligt. - Tak, sir.
Vil I...?
- Skal I stå der hele tiden? - Vi skal servere kødet, sir.
Derefter trækker vi os tilbage.
- Jeg elsker dig. - Og jeg...
Tak.
Hvis De skulle få brug for noget, så træk hårdt i snoren.
Hav en dejlig aften, sir.
Ja. Godaften.
Nå ja... Undskyld.
Tak.
- Piger! Jeg har brug for jeres hjælp. - Herregud...
- I haven. Marjorie! - Hun kunne godt høre mig.
- Sådan. - Harriet, far har brug for hjælp.
- Hun forstod mig. Hun lyttede. - Hun lytter også, når du er påklædt.
Hun har brug for nærheden. Nætterne er kortere nu, så hun sover mindre.
- Kommer hun ikke ned? - Nej. Vi er helt trygge.
Marjorie Mayhew, du får mig i brummen. Hjælp jeres mor med at få tøj på.
Kom, mor.
Hvis man går den vej på stranden, bliver stenene større.
Nå?
Storme har sorteret stenene gennem flere tusinde år.
Så når de lokale fiskere går i land, ved de nøjagtig, hvor de befinder sig.
Det siger man i hvert fald.
- Vi kan gå derud igen. - Ikke nu, vel?
Hvorfor ikke? Vi kan tage vin og frugt med. Det er lyst længe endnu.
- Kan vi bare efterlade det her? - Jeg er ikke sulten efter den frokost.
- Flo, de har gjort sig umage. - Ja, men der er så smukt derude.
Men vi er jo her. Herinde...
- Og du er også smuk. - Du har nok ret.
- Altså om... - Du gode Gud. Undskyld.
- Tyranniserer jeg dig? - Selvfølgelig ikke.
Vi kan da bede om tallerkenvarmeren, så kan vi gå ud, lige så længe vi vil.
Nej, det er bare mig, der er fjollet. Jeg vil ikke have dem herind.
- Det tager ingen tid. - Nej, Edward!
- Åh Gud. Vi har vores første skænderi. - Nej, Florence.
- Jo, fordi jeg er selvisk. - Vi skændes da ikke.
- Du er ikke selvisk. - Jo, vi skændes, og det er min skyld.
Hvad siger dine aktivistvenner om den nye mur i Berlin?
- Er det ikke pinligt for socialisterne? - Alle hader den.
Et helt land er blevet forvandlet til et fængsel takket være Sovjet.
- Hvordan gik det i skolen? - Godt nok.
Hvad forhindrer russerne i at invadere?
- Sund fornuft, tænker jeg. - Det er den bombe, som du vil forbyde.
Kommunisterne står jo for ekspansionspolitik.
Det er vores atombomber, som afskrækker dem. Vi har brug for dem.
Kan I huske, jeg fortalte, at jeg havde mødt en fyr på et protestmøde?
- Jeg har inviteret ham hjem i morgen. - Er han beatnik?
- Nej. - Med skæg og sandaler?
- Hvad foretager han sig? - Han er beatnik.
Han er lige blevet færdig på UCL-universitetet.
Det ligger jo i London. Der går arbejderklassens sønner.
- De har uddannet gode ingeniører. - Ja, præcis.
- Hvad laver hans far? - Spørger du om hans socialklasse?
- Ja, det gør jeg vel. - Hans far er skoleinspektør i Henley.
Og hvilke planer har din unge mand?
Jeg kender ikke hans socioøkonomiske status.
Jeg har ikke friet til ham. Jeg har inviteret ham til middag.
- Fint. Ræk mig... hvad hedder de nu? - Mangetout.
Det var vist den dag, jeg købte min første togbillet.
Jeg har været omkring 13 år. Mit hjerte galoperede, da jeg stod i køen.
Jeg øvede mig på replikkerne inden, som til en monolog i et Shakespeare-stykke.
Da det blev min tur, sagde jeg med rystende stemme:
- "En enkelt til London, tak." - Ikke en eneste fejl.
Så gik jeg hen mod kontrolløren og tænkte, at det var det.
Endelig er jeg blevet en del af voksenverdenen.
For mig var det, da jeg fik at vide, hvad der var sket med min mor.
Hunt er udlånt til New York, Burne-Jones til Edinburgh.
Så jeg lod Tizian og Rubens blive hængende -
- og tog i stedet to strålende Uccello'er.
- Hvem er Uccello? - Han var et sandt geni.
- En pioner indenfor perspektivbilleder. - Kom lidt længere ind.
Fantastiske dyr, fugle, landskaber og træer. Lionel, du ville elsk...
Jeg var jo vokset op sammen med hende. Vi tog hende for givet.
Men da han brugte det der grimme ord -
- ændrede alt sig.
"Hjerneskadet."
Pludselig så jeg hende, ligesom alle andre gjorde.
Det må have været forfærdeligt. Du er altid så sød ved hende.
Min mor lader bare, som om hun er hjerneskadet.
Men sjovt nok var det nærmest en lettelse.
Det var, som om... jeg pludselig fik mere plads.
Hun var hjerneskadet, men det var jeg ikke.
Jeg var ikke hende. Jeg var ikke min familie. Jeg var mig.
Det føltes spændende, som om livet lige var begyndt.
Ed! Der er post. Det er vist det, du har ventet på.
- Det er et stort øjeblik, hvad? - Terry, jeg vil gerne...
Ja. Fortæl mig det i morgen. Held og lykke.
Ufatteligt!
Mor? Mor, hør lige engang.
- Hører du efter? - Sådan ser hun ud i fremtiden.
Det er et specielt kamera, der kan vise det.
Det her er vigtigt. Læg lige det der fra dig.
Hør på mig. Jeg fik den højeste karakter.
- En eksamen med højest karakter. - Ja, det ved jeg. Jeg så dig jo.
Hjælp mig lige. Gul har to ting. En mening og et tal.
- Jeg kender godt tallet. - Syv.
Syv... Men jeg kan ikke huske, hvad det betyder.
- Anne? Harriet? - Heroppe!
- Se, jeg fik den højeste karakter. - Er det godt?
- Det er den bedste. - Så bliver far glad.
- Hvornår kommer han? - Sent. Ved ni-tiden.
- I burde være ude i det gode vejr. - Det er for varmt.
Det er for kedeligt.
Hej. Er Toby hjemme?
Hvornår kommer han? Nå...
Mrs. Davenport. Edward Mayhew, Henrys ven fra skolen. Er han der?
Finland?
I DAG: OXFORDS KAMPAGNE MOD ATOMVÅBEN
Hvis den ramte kirken, ville der komme et krater på 800 meter i bredden -
- og byen ville blive ubeboelig.
- Hej. - Hej.
Vil De have en? Det handler om en brintbombe, som slår ned i Oxford.
Der er ikke noget, jeg hellere vil læse.
Må jeg fortælle Dem noget? Jeg er nødt til at fortælle nogen det.
- Fortæl endelig. - Kender vi Dem?
Jeg har lige fået at vide, at jeg har fået højest karakter i historieeksamen.
- Det er fantastisk. - Skal vi ikke dele de her ud?
Godt...
Det er en række historiebøger -
- som ikke handler om de store mænd, men om mændene ved deres side.
Bifigurerne, som den mand, der red fra London til Edinburgh -
- for at fortælle Skotlands konge, at Elizabeth var død, og han var ny konge.
Sikke en god idé.
Jeg troede, jeg ville have styr på det hele efter eksamen.
- Men jeg dasker stadig rundt. - Det gør jeg også.
Jeg kunne spille i et danseband på et eller andet hotel.
- Men jeg vil arbejde i min kvartet. - Hvad er det?
To violiner, en viola og en cello. Vi kalder os Ennismore-kvartetten.
- Men så skal far forsørge mig, og... - Hvad fik De?
- Hvad? - I musikeksamen.
Jeg fik faktisk det samme som Dem.
- Til miss Florence... - Ponting.
Til Florence Ponting, som anerkendelse af Deres strålende indsats.
Flot.
Tak.
Florence...
Jeg elsker dig.
Du er så... og...
Jeg er nødt til at kysse dig.
Jeg elsker også dig. Og jeg...
Hvad er der, elskede?
Ikke noget.
- Edward... - Ja?
- Undskyld. - Hvad er der?
Jo, jeg tænkte...
Det er ikke så behageligt her. Vi kunne...
Nå, du mener...?
Ja, naturligvis. Vi kan...
Så kom.
Hvis jeg tager den her af -
- så kan vi lægge os på sengen og...
- Ja. - Jeg tror...
Mine sko.
Jeg gør det selv. Det er bedre.
- Hvorfor elsker du ham? - Vil du ikke tage noter?
1: Han er ikke som nogen anden.
- Det er ingen da. - Bare vent og se.
2...
Han har altid en historiebog og en blyantstump i lommen.
3: Han kan navnene på træer, blomster og stjernebilleder.
- Han går i gummisko. - Og hans strømper matcher ikke.
Han kender ikke forskel på croissanter og baguetter.
- Det er derfor, jeg elsker ham. - Ved du, hvad mor kaldte ham?
Hun talte med Iris Murdoch, og hun kaldte ham en bondeknold.
Det er ham.
- Da du så mig første gang... - Så jeg en mand uden jakke på.
Løstsiddende skjorte med ærmerne rullet op og skødet uden for bukserne.
- Pjat. - Bukser med lappede knæ.
Og langt hår. Det dækkede næsten ørerne.
- Hvad mere? - Godt...
Jeg kan godt lide den måde, du standsede i døråbningen og så dig omkring på -
- som om du ejede stedet. Stolt.
- Nej, jeg mener modigt. - Jeg ville fortælle om min karakter.
- Så så du mig og begyndte at stirre. - Du ænsede mig nærmest ikke.
Troede du, at det var kærlighed ved første blik?
Hvad?
Det begynder jeg at tro, at det var.
Det er nok.
- Hvad er det? - En kvintet?
- Jeg skulle jo bestemme stykket. - Og invitere en viola mere med?
- Det er for tidligt. - Hils på Elsbeth fra tredje år.
- Hej! - Hej.
Så begynder vi. Charlie, det er dit store øjeblik.
Ja, det kan jeg se.
Lidt langsommere end noteret.
Engang til. Det er ømt. Det er en række spørgsmål.
Folk tror, at du er genert, men du er faktisk ret sej, ikke?
- Må jeg byde på et glas? - Jeg skal skynde mig på arbejde.
Alle musikere til det grønne rum. Et minut, Florence.
Brug håndleddet, Florence.
En halv omgang hver gang. Det er ikke svært.
Vil du høre en hemmelighed?
Ja.
Jeg er faktisk lidt bange.
Det er jeg vist også.
- Jeg kan... - For Guds skyld, stå stille.
Vend dig om.
- Ødelæg den ikke. - For fanden!
Sikke et fjols. Jeg kan ikke engang få en lynlås op. Der er noget galt med mig.
Hør, vi sætter os på sengen.
Du bliver så vred nogle gange. Som om du vil slå nogen.
- Gør jeg? - Du ser frygtindgydende ud.
- Fortæl mig noget. - Du har smukke ben.
- Nej, ikke om mig. - "Med min krop tilbeder jeg dig."
Du kom tit i slagsmål, ikke? Fortæl mig om den sidste gang.
- Det vil du ikke høre om. - Jo, jeg vil.
Jeg vil kende din værste side.
Okay...
Ja...
Det var på det sidste år. Det var lørdag aften, og jeg var på 100 Club.
Jeg var sammen med den klogeste fyr på årgangen.
Jeg aner ikke, hvad han lavede der. Han hadede høj musik.
- Susies bryster er større. - Lucys er ret små.
Hvis man vil få en pige fra historie med i seng -
- må man først møde hendes familie.
- Jeg skal til et filosofimøde. - Filosofi? Godt, jeg går med.
Jeg beundrede Harold og ville have, at han skulle tage mig alvorligt.
Gabriel Marcel mener, at vi alle søger harmoni i vores flygtige liv -
- og at vi finder det gennem sekundær refleksion.
Filosofisk forskning skal baseres på undren og forbavselse...
- Og en bevidsthed om andre mennesker. - Jødetud!
Hvad sagde du lige?
Lad ham være!
Hold op! Nej!
Tilkald politiet!
Se, hvad du har gjort. Din bølle. Ronnie...
Han undgik mig efter det. Han talte aldrig mere til mig.
Min far snakker også om jøder. Det gør mig vanvittig.
- Hvorfor talte han ikke til dig igen? - Han skammede sig nok over mig.
Jeg er altid havnet i slagsmål. På legepladser eller ved pubber.
- Edward. Det er så farligt og dumt. - Folk sagde, at jeg var god til det.
- Jeg var stolt over det. - Hvad skete der så?
Så ville jeg holde op med det og være cool ligesom Harold.
Det er du jo. Nu må du love din kone, at du aldrig slås igen.
Det lover jeg.
Må jeg spørge dig om noget?
Jeg vil tage dine strømper af.
Det er nok bedst, at jeg selv gør det.
- Du er så brun. - Det var den dag, jeg gik fra Henley.
1,5 kilometer.
- Græsset skal tromles til i morgen. - Skal ske, mr. Rammage.
Florence!
- Hvordan er du kommet? - Jeg tog toget og gik igennem skoven.
Jeg havde et kort og fór slet ikke vild.
Jeg spiste en appelsin ved kirken og så ud over dalen og tænkte:
"Han er kun 1,5 kilometer væk, og jeg har aldrig været lykkeligere."
- Gå ligeud! - Undskyld.
Nej.
- Var det godt? Gjorde jeg det godt? - Ja.
- Er du glad? - Meget.
Godt.
Arbejdet venter.
- Der! Så du den? - En gulspurv?
- Nej. Den fløj hurtigt og lavt. - En grønirisk?
En spurvehøg. Du godeste, du kender jo kun rødhals.
- Og solsort. - Hvad skal vi stille op med dig?
Kom, denne vej. Vi er snart hjemme.
Florence... Hun vil ikke kunne huske dig.
Det siger du hver gang. Det gør hun måske en skønne dag.
Men hun kan remse ethvert maleri på Ashmolean op.
Marjorie. Hej. Det er Florence.
- Jeg er kommet for at besøge dig. - Mig? Jeg har ikke gjort noget.
Jeg har taget noget med til dig fra museet. Vi talte om det sidst.
Du fortalte mig noget nyt om det.
Uccello. "Jagten". Det var hans sidste. Se engang et perspektiv.
Du sagde, at han malede markerne blå i protest mod den kedelige mad.
Ja. Vasari sagde, at abbeden gav ham ostesuppe og ostepie hver dag.
- Vi kan måske male et billede sammen? - En forfalskning?
Jeg laver noget te.
Der er to mere. De spirer, men det går nok. Skræl dem og smid den ned i.
- Gulvet trænger også. Har du en spand? - Florence!
- Vi vil vise dig noget. - Kom herind!
- Florence! - Kom nu, sløve padde.
Kom.
Hvor er det smukt. Det er det altså.
- Jeg malede noget af det grønne. - Det gjorde jeg også. Og lidt brunt.
- Men ellers var det mor. - Ja, det var mor.
I Uccellos værker ved hestene alt. De har byttet side. De er med jægerne.
De føler sig skyldige. Man kan se det i deres øjne.
Flot.
- Gode, gamle mor. - Vi elsker dig, Florence.
- Kom, Edward. Der er meget at gøre. - Tak.
Se lige jer to. Hvor ser I sjove ud.
Er Florence ikke en dejlig pige?
- Er det hende, der bader mig? - Nej, skat. Edwards veninde.
Anne, lægger du skeerne ud?
Harriet, skeen skal ligge ved siden af kniven.
- Vil du sidde ned, Marjorie? - Ja tak.
- Mor, du skal sidde her. - Gift dig med hende.
Florence kan sidde her og Edward der.
Nej...
Hvor er jeg glad for, at du er kommet. Jeg har længe villet prøve den ret.
Kanin i blommeragout, simret hele dagen på lav varme.
- Du er en god kok, skat. - Det dufter dejligt.
Jeg laver al vores egen syltetøj, marmelade og chutney.
- Du er rigtig dygtig. - Jeg gør mit bedste.
- Har du børn, min ven? - Nej.
- Det kilder lidt. - Er det okay?
Jeg vil spørge dig om noget.
Ja?
Hvor mange piger har du...? Du ved...
Hvis jeg skal være ærlig, ikke særlig mange.
- Hvor mange? - Bare nogle stykker.
Seks?
Ja, noget i den stil.
Jeg ved det ikke...
Fire? Var det mon fire?
Flo, det er...
Det er nok et definitionsspørgsmål.
- Hvad hed de? - Hvorfor taler vi om dem?
Tja... der er ingen navne.
Du er den første.
Hun spillede Askepot før, men begyndte på stoffer og alkohol.
Nu kan hun end ikke spille vægen i Aladdins lampe.
Her er en scene fra filmen "Dracula". Dø min ven, dø.
Der så vi vampyren kvæle sit offer.
Og her fascineres vi af et van Gogh-maleri, der hænger på Louvre.
Fascinerende.
- Hvem er det? Han ser nusset ud. - Nu begynder vi. Charles...
- Det så ud, som om du sov. - Sov?
Nej, det var skønt. Jeg lytter tit med lukkede øjne.
Jeg kan endda synge det.
Godt, jeg tager det i mig igen.
Jeg vil vise dig, hvor jeg plejede at arbejde.
Her venter musikerne på at gå på scenen. Jeg serverede drikkevarer her.
Jeg har serveret te for Benjamin Britten, og det her kighul...
Når jeg hørte bifaldet, kiggede jeg ud.
Og når musikerne forlod scenen, skulle jeg åbne døren uden at blive set.
Forestil dig, hvor nervepirrende det er at skulle spille her for første gang.
Det er et kyndigt publikum. Jeg ved, at Ennismore kommer til at spille her.
Og så vælger jeg Mozartkvintetten. Den, du kan synge.
Ja.
Vi vil spille den smukt.
Times' anmelder kommer. Vi triumferer.
Og den er til dig.
Kun til dig. Det er mit løfte til dig.
Og jeg vil sidde her.
Lige i midten, tre rækker tilbage. Hvad råber man?
- "Bravo." - Bravo! Bravo, Ennismore-kvartetten!
Jeg vil sidde lige her. Stol nummer ni, række C.
Det er mit løfte til dig.
Den er indspillet i Berlin.
Jeg har aldrig hørt noget i stereo før.
- Hvad er idéen? - Man kan høre hele orkesterets omfang.
Violiner til venstre, kontrabas til højre og alt derimellem.
Stil dig der og luk øjnene.
Du ved, hvad en oktav er. Nu skal du høre det største oktavspring nogensinde.
Jeg elsker dig.
Florence...
Flo...
Jeg skal bare...
Rør dig ikke ud af stedet.
Så lad mig sige det på en anden måde.
Du virker ikke så glad, som du burde være.
Du siger, at du er forelsket. Og du skal giftes til sommer.
Men det er jeg. Jeg er meget lykkelig.
Der er noget, der går dig på.
Det er måske kvartetten. Charles Morrell er lidt betaget af mig.
- Han inviterer mig hele tiden ud. - Men du har jo en forlovet.
Ja, men jeg vil ikke have, at de får det at vide.
Så tror de, at jeg forlader dem, og går i panik.
Det er ikke det, vel?
- Jeg er bare fjollet... - Kan du ikke tale med din mor?
- Jeg må gå. - Bliv lidt endnu. Sæt dig ned.
Jeg vil fortælle dig noget.
Du må gerne ombestemme dig.
Din far har lejet et telt, og din mor får en kjole lagt op -
- og indbydelserne er i trykken. Flo, det er ligegyldige detaljer.
Det er bagateller sammenlignet med det, der står på spil.
- Du kan aflyse det. - Jeg har time.
Åh nej. Gud... nej, helvedes. Undskyld, det var dumt sagt.
Herregud...
"Denne behagelige stimulans fylder penis med blod."
"Der udsondres en klar væske, der virker som glidemiddel."
"Når forspillet er afsluttet, lægger han sig oven på hende -
- og hun må gerne bruge sin hånd til forsigtigt at styre ham ind."
"Til sidst kommer han ind i hende."
Kommer ind i mig?
"Det kaldes penetration."
- Flo? - Kom ind... i mig.
- Hvad? - Ikke noget.
- Er du okay? - Jeg har det skidt.
- Hvad læser du? - En sex-vejledning.
På grund af Edward? Hvad står der?
At kvinder er som døråbninger, som mænd kan komme igennem.
- Hvor tåbeligt. Det passer ikke. - Jo, desværre.
- Hvad står der mere? - Du vil ikke synes om det.
Der står, at penissen...
- Penissen fyldes med blod... - Blod?
Har I set far? Hvor er det typisk!
Jeg har min Spinozaforelæsning nu, så løb ikke på gangene, Ruth.
Florence, kan du vente med din jammer til efter middagen?
- Kom nu, det er let. Bare peg på en. - Du burde slet ikke se den.
- Hvad med den? - Nej, den er rædsom.
Den er for flødefarvet. Den skal være enkel og hvid.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Jeg kommer for sent til øvning.
- Er du okay? - Ja.
- Jeg elsker dig. - Jeg elsker dig.
Fortæl mig noget. Sig noget.
Sig noget fjollet, som du plejer.
Miss Ponting, du har et kraveben og en philtrum, som alle mænd vil spille på -
- og en vibrato, som alle mænd dyrker, men du er helt og holden min.
Og jeg er meget glad og stolt.
I så fald må du gerne kysse min vibrato.
Hård hud for så blød en kvinde...
Og min philtrum.
- Maser jeg dig? - Nej.
Undskyld.
Det er bare... Jeg kan ikke.
- Lig stille. - Undskyld. Kan du...?
- Jeg prøver. - Løft dig lidt.
Jeg prøver også.
Jeg...
"Han lægger sig oven på hende, og hun må gerne bruge sin hånd -
- til forsigtigt at styre ham ind."
- Åh, Florence...! - Herind.
Det er for...
- Hvad er der? - Du godeste.
Kig ikke på mig. Lad være med at kigge på mig!
Edward! Så er du endelig kommet.
- Der var ingen, der samlede mig op. - Sikke nogle idioter.
- Jeg skal måske klippe håret? - Kom og se dit værelse.
Du har fået det lille værelse på kvisten.
- Længst væk fra mig. - Hun er klog, din mor.
Det er kæmpestort.
Du er så smuk.
Læg armene rundt om mig. Det kan jeg godt lide.
- Far vil gerne vise dig fabrikken. - Arbejdet...
- Må jeg kysse din vibrato? - Dummernik...
- Kan man være sælger og forfatter? - Nogen må jo prøve.
Forsikringen er ordnet, så du kan køre i bilen.
- Skal du spille tennis med far? - Nej, jeg er håbløs.
Det sagde du under middagen. Bare lad ham slå dig.
Men nu er du min. Jeg vil slå ham.
Du understår dig lige.
Fortalte Florence, at jeg vil give jer en startkapital?
- Er du god, forresten? - Jeg er elendig.
Det siger alle. Du tror, at du kan slå mig, fordi du er ung.
Men så må du hellere tro om igen.
Så er vi her.
Det er det gamle forsvarsministerium. Jeg købte det for en slik.
Vi producerer mest specielle instrumenter til laboratorier.
Det her oscilloskop skal tilpasses til Oxfords ingeniør-institut.
Vi laver meget for universiteterne, men vi kunne godt lave mere.
Først må du bruge noget tid her for at lære, hvad vi laver -
- og få lidt indsigt i basal elektronik.
Så skal du køre ud til universiteterne og skaffe os mere arbejde.
Du får endda dit eget kontor.
Får jeg et skrivebord?
6-0. To sæt til mig. Et mere?
- Jeg vil hellere gå ind... - Din serv.
Prøv nu at vinde et parti. Bare et.
- Ude! - Inde.
- 0-15. - Det ved jeg.
30-40.
Hov.
- 1-4. - Tag dig dog sammen.
Matchbold.
Det var det. 6-0, 6-0, 6-1.
Den stopbold var rent held.
Jeg har faktisk øvet mig på den.
- Hvor længe har du stået der? - Ikke så længe.
- Hvor længe? - Omkring fem minutter.
Omkring?
Hvad har du gang i? Har jeg bedt dig udspionere mig?
Svar mig!
- Var du nødt til at gå så langt væk? - Ja.
- Der er tre kilometer til hotellet. - Jeg havde brug for at komme ud.
- Det var urimeligt sådan at stikke af. - Var det?
- Det var rigtig ubehageligt! - Ja.
- Hvad mener du med det? - Du ved udmærket, hvad jeg mener.
Det var ulækkert.
Du har ingen anelse om, hvordan man er sammen med en mand, vel?
Hvis du havde, ville det aldrig være sket.
Du har aldrig ladet mig komme dig nær. Du har aldrig ladet mig...
- Du aner ingenting, vel? - Du skal ikke tryne mig.
- Det gør jeg ikke. - Jo, du gør.
Vrøvl. Det var dig, der ville holde afstand.
Du tror, du gør mig en tjeneste ved at holde mig i hånden. Du er så snobbet.
Hvorfor er du så her? Hvorfor fulgte du efter mig?
Kan du ikke bare lade mig sidde her for mig selv?
Edward, jeg vil gerne gøre dig lykkelig.
Men jeg tror, at jeg altid vil være en skuffelse.
Du vil altid gå fremad, og jeg trækker mig altid tilbage.
Og vi kan ikke tale om det.
Vi kan ikke bare være lykkelige eller bare være.
Du kræver altid mere, og jeg er så uduelig til...
Du bliver stille og ulykkelig, og det er alt sammen min skyld.
Når jeg siger ja til noget, jeg ikke rigtig har lyst til -
- så forventes der mere af mig. De endeløse krav.
Krav? Ser du mig som en slags inkassator?
Jeg håber ikke, at du taler om penge.
- Selvfølgelig ikke. - Jeg er ligeglad med penge.
- Jeg nævnte ikke penge. - Krævede jeg et job af din far?
Det var din idé, og ved du hvad? Jeg vil ikke arbejde for ham.
- Jeg har ombestemt mig. - Det mener du ikke.
Jo, det gør jeg!
- Hvorfor stak du af? - Det har jeg allerede sagt.
- Du ville ydmyge mig. - Nej.
Det ville jeg ikke. Det er noget...
Jeg kan ikke forklare det. Jeg ved ikke, hvorfor jeg stak af.
- Jeg skammede mig. - Så derfor ydmygede du mig?
Hvis det er sådan, du vil have det, så ja, jeg ville ydmyge dig.
- Du kan slet ikke styre dig! - Nu lyder du som en led kælling.
Vær sød at gå din vej.
Vi kan være så frie sammen. Vi kan gøre hinanden så lykkelige.
Og i stedet er vi endt i noget værre rod.
Ja.
- Hvad betyder det? - At det er noget rod.
Det er håbløst.
Er det?
Er det en nattergal?
Det er en solsort.
- Så sent på dagen? - Den må have fundet et godt sted.
Den stakkel må arbejde hårdt.
Ligesom mig.
Edward... Nej...
- Jeg vil fortælle dig noget. - Hvad?
- Du ved, at jeg elsker dig. - Stadigvæk?
Jeg vil dele mit liv med dig. Og du har det ligesådan.
Vi elsker hinanden, og vi kan sætte hinanden fri.
Edward, det må være ret åbenbart...
- Hvad er der? - At jeg er ret håbløs...
Jeg er helt håbløs til sex. Jeg kan ikke finde ud af det.
Jeg har ikke brug for det ligesom andre mennesker. Ligesom dig.
Det kan måske ændre sig, men jeg kan ikke forestille mig det.
Hvis jeg ikke siger det nu, vil det altid være en kamp.
- Det vil gøre dig ulykkelig. - Jeg forstår ikke...
Min mor kender to homoseksuelle, som lever som mand og kone.
To mænd i Oxford. På Beaumont Street. De underviser på universitetet.
Vi kan også skabe vores egne regler, Edward.
Jeg kan kun sige det her, fordi jeg ved, at du elsker mig.
Vi behøver ikke at være som alle andre. Vi kan leve sammen og...
Ingen vil vide, hvad vi gør eller ikke gør.
Vi ville kunne være sammen, og hvis du virkelig ville...
Det er klart, at det ville ske, men så ville jeg forstå det.
Jeg vil gerne have det, for du skal være lykkelig og fri.
Jeg ville aldrig blive jaloux, så længe jeg ved, at du elsker dig.
- Herregud... - Min elskede...
Jeg vil bare være sammen med dig hele livet.
Passe på dig, være lykkelig og spille i kvartetten -
- og tage til Wigmore Hall og spille Mozartkvintetten for dig.
Har jeg...?
Har jeg forstået det rigtigt?
Du vil have, at jeg skal være sammen med andre kvinder.
- Ikke hvis du ikke vil... - Har du glemt, at vi blev gift i dag?
Vi er ikke to bøssekarle på Beaumont Street. Vi er mand og hustru!
"Med min krop tilbeder jeg dig." Det var det, du lovede i dag.
I alles åsyn.
Er du så naiv, at du ikke kan se, hvor grinagtig din idé er?
Og hvor fornærmende den er! Det er en fornærmelse mod mig.
Du har narret mig.
Du er en bedrager.
Jeg ved noget mere, du er.
Ved du, hvad du er?
Frigid. Det er det, du er.
Totalt frigid.
Du troede, at du havde brug for en mand.
Og jeg var det første fjols, der kom forbi.
Edward? Edward!
Hej, Edward. Har du været på arbejde?
Hvor er Florence?
Herregud, sønnike...
- Hvad med gaverne? - De skal sendes tilbage.
- Hvorfor må vi ikke se Florence? - Vi elsker hende. Hvad er der sket?
I forstår det, når I er blevet voksne. I må love mig på æresord -
- at I aldrig nævner hendes navn for mig igen.
- Hånden på hjertet. - Det er for dumt.
Og arbejdet... Vi må skrive til mr. Ponting.
Det har jeg allerede gjort.
Jeg har fået et brev fra Florences mor.
- Du må hellere læse det. - Det vil jeg helst ikke.
Godt...
Sagen er i hvert fald afgjort.
Ikke fuldbyrdet.
Kom nu, sønnike...
Er der ikke noget, du vil fortælle mig?
Er du sikker?
Eddie.
- Se lige. - Hvad er det?
Ser den liste ikke bekendt ud?
- Vi har allerede de plader. - Hvad?
Jeg ved ikke, hvad de har lavet.
De har sendt sidste måneds ordre og denne måneds ordre.
De har blandet dem sammen.
Vi må bare udrede det og ringe til ham Bob.
Han kan komme forbi i eftermiddag.
- Undskyld. Har I Chuck Berry-plader? - Ja.
- Er det ikke sket før? - Jo, det er.
Her skal vi se... Hvad med en Best of-plade?
Perfekt.
- Du ligner ikke en Berry-fan. - Det er en fødselsdagsgave til min mor.
Hun er ret gammel. Hun bliver 36.
Det er da ikke så gammelt.
Hun lytter kun til klassisk, men hun kan godt lide Chuck Berry.
Hun siger, at han er så sprudlende og munter.
Hun bliver så overrasket. Hvad koster den? Jeg har kun 75 pence.
Den...
Du må gerne få den. Du kan få den af mig.
- Er du helt sikker? - Ja.
- Tak. Jeg donerer mine penge. - Det behøver du ikke.
Men... Du kan vel hilse...
- Ønsk hende tillykke. - Tillykke fra hvem?
Fra butikken.
Tak. Det var rigtig sødt at dig.
Vent. Du har ikke sagt, hvad du hedder.
Chloe. Chloe Morrell.
Hej, hej.
Hun lånte en cykel og strøg ned til hans mors hus -
- og sagde: "Her er dine byttepenge."
Sådan går det ikke altid.
Jeg kendte engang et par...
Meget ordentlige. Uskyldige og unge.
Hun var meget køn.
De giftede sig. Alt det traditionelle -
- i kirke og hvedebrødsdage ved havet...
Men på den store aften fungerer det ikke rigtigt i sengen.
Og hun bliver meget oprevet.
Hun siger, at hun ikke er vild med sex.
At han må være sammen med, hvem han vil.
- Bare ikke hende. - Sikke en aftale.
- Elsker hun ham? - Ja.
Det gør hun, men det er lige det...
Han skulle have taget hende lige der på stranden.
- Typisk. - Du er så følsom.
Han er for vred.
Han forstår ikke, at...
Sagen er...
Hun elsker ham virkelig og vil ikke skuffe ham.
Men hun vil være sammen med ham for at gøre ham lykkelig.
Det går i stykker den aften på stranden.
Og jeg... de sås aldrig igen.
Gift i seks timer.
- Hvad skete der med hende? - Det ved jeg ikke.
Jeg tror...
Jeg ved det ikke.
- Hvor uheldigt, Eddie. - Kom så!
Du så den ikke engang. Alt for langsom.
For næsten et halvt århundrede siden begyndte fire studerende at mødes -
- for at spille deres yndlingsstykker og forbedre deres teknik.
Resultatet blev den berømte Ennismore-kvartet.
Nu skal de spille Mozart, Beethoven og Britten på Wigmore Hall -
- for at fejre deres 45 år som gruppe.
Koncerten bliver samtidig Ennismores afskedskoncert.
I går mødte jeg violinisten Florence og hendes mand, Charles, cellisten -
- for at spørge dem, hvordan de forener familielivet -
- tre børn og fem børnebørn, med...
Tak, elskede.
Farvel, mor. Held og lykke. Vi ses bagefter.
Hej, far. Held og lykke.
Værsgo, far. Mor, vi er så stolte af jer.
(Bravo!)
Om forladelse, Edward.
Jeg er virkelig ked af det.
Nu går vi tilbage. Sammen.
Edward...
Danske tekster: Mads Jensen Oneliner